Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org
COPILUL DE PE MARTE
Cred că în fiecare grup există unul.
Un ciudat care nu-şi găseşte locul între ceilalţi.
În acest caz ciudatul eram eu, David Gordon.
Mi-am găsit refugiul în poveşti.
Imaginaţia era un soi de rachetă care mă ducea departe,
undeva de unde puteam privi viaţa de la distanţă, în siguranţă,
ceea ce cred că fac şi acum, în cărţile mele.
Pe când am fost de ghinionist în copilărie,
pe atât de mult noroc am ca scriitor.
Aşa că, în loc să fiu un om normal, adaptat la realitate,
am devenit un soi de individ deranjat, dar plin de succes.
Nu ştiu care variantă e mai bună, dar nici nu contează,
pentru că nu poţi să alegi.
Ca să-ţi răspund la întrebare,
da, cred că în orice lucrare de ficţiune există un personaj
care, pentru scriitor, este într-o anumită măsură autobiografic,
lucru cu siguranţă adevărat pentru "Dracoban".
Aşa cum, într-un vis, unul dintre personaje eşti de obicei tu însuţi.
Dar, în acest caz, nu e vorba de personajul la care v-aţi aştepta.
Căci eu nu sunt omul.
Sunt creatura ciudată.
E de ajuns?
David...
Bună, Harlee!
- Mi-am zis că o să te găsesc aici. - Şi eu m-am gândit la asta.
Eşti drăguţă că ai venit.
Cred că ne-am petrecut împreună toate zilele de naştere,
încă din clasa a treia.
Bună, Undeva!
Undeva se bucură să te vadă.
Sincer, ce crezi?
Glumeşti? Îmi place la nebunie ideea ta de a adopta un copil!
E minunat să îţi deschizi sufletul aşa!
Liz crede că am înnebunit.
Dacă are dreptate? Dacă nu sunt în stare să fac asta?
Hai să-ţi spun ceva... Mama a crescut cinci copii,
fără să se întrebe măcar o clipă dacă o să se priceapă sau nu.
- Şi a fost o mamă minunată, nu? - Nu, a fost îngrozitoare.
Psihiatrul meu şi-a făcut casă în Laguna mulţumită ei!
Simplul fapt că te întrebi asta dovedeşte că o să faci treabă bună.
Majoritatea oamenilor îşi fac mai multe griji
pentru roşiile din grădină decât pentru copiii lor.
Îţi dai seama cât de fericită ar fi Mary să ştie că faci asta?
Da, dar ăsta nu e un motiv suficient de bun.
Ai încă de oferit foarte multă dragoste.
Mary zicea mereu că ai fi un tată minunat.
Zicea şi că o să câştig Premiul Nobel pentru literatură.
Mai zicea şi că sforăi şi că nu eşti în stare să ţii socoteala banilor.
- Cât se poate de adevărat. - Dar că erai grozav în pat.
Bună, Sophie!
- Nu ne-am mai văzut de mult. - Da, de aproape doi ani.
- Arăţi foarte bine. - Mulţumesc. Şi tu, la fel.
Nu sunt pregătit să-mi asum o asemenea răspundere.
- Îmi pare rău. - Nu ştiai că o să-ţi cer aşa ceva?
N-am vrut să te refuz la telefon.
- Da... - Nu mi s-a părut potrivit.
Îmi pare foarte rău.
Bună! Cum te cheamă?
- Esther. - Bună, Esther!
- Eu ştiu cine eşti tu. - Da?
Cel pe care l-a sunat Sophie pentru Dennis.
Dar nu-l vrei, pentru că soţia ta a murit.
- Cine ţi-a spus asta? - Dennis.
Iisuse!
Iisus e important, dar există şi alte religii la fel de importante.
Esther, pot să te rog ceva?
Când o să ajungi preşedinta SU A, nu-mi lua asigurarea socială.
Eşti prietenă cu el?
Nu. E un ciudat, nu are niciun prieten.
Nu are prieteni? Unde îşi petrece timpul?
E în cutie.
Nu iese decât seara.
- De ce face asta? - Din cauza soarelui.
- Urăşte soarele. - De ce?
Nu ştiu. Pentru că i se pare că e prea strălucitor?
Sigur.
I-am spus că eşti ciudat!
E în cutie.
Nu înţeleg. De ce te-a chemat, de fapt?
A crezut că a găsit un copil pentru mine.
Bărbaţii necăsătoriţi sunt ultimii pe lista posibililor părinţi adoptivi.
Nu sunt necăsătorit, sunt văduv. Iar asta e cel mai rău cu putinţă.
Eu nici nu am ce căuta pe listă.
Mi se pare complet lipsit de sensibilitate din partea ei.
Nu au trecut decât doi ani.
- Lăsaţi câinele în pace! - Ne jucăm doar.
Are cam 200 de ani, în ani omeneşti! Aşa v-aţi purta cu bunica?
Lăsaţi-l în pace! Mă scot din minţi, şi sunt ai mei!
Nu ştiu de ce voia Mary să adopte un copil.
Fusese şi ea un copil adoptat.
Da, dar era ceva ce urma să faceţi împreună.
N-o s-o fac. Nu e nevoie să încerci să mă convingi.
Bun! Ascultă vocea din tranşee
care îţi spune că e foarte greu să fii părinte.
E greu şi e nevoie de cel puţin doi oameni.
Noi i-am avut pe mama şi pe tata. Au fost doi, dar urau să fie părinţi.
Nu există niciun fel de garanţii. Sunt o mulţime de părinţi singuri.
Nu vreau să te văd suferind.
Ai putea să te trezeşti pe cap cu un copil demonic.
- Copil demonic? - Da, am văzut un film la televizor.
Trebuie să-i duc pe Omen I şi Omen II la antrenamentul de fotbal.
Stai aici. Ai făcut ce trebuia, a fost decizia corectă.
Bea o cafea, mănâncă ceva... Avem snacks-uri.
Da, şi mie mi-e dor de ea.
Undeva, un câine, a lătrat. Apoi s-a lins la fund.
Ce zici, Undeva? Crezi că ne-am descurca să facem asta singuri?
E cineva acasă?
Ţi-am adus nişte cremă antisolară. E foarte puternică.
Are SPF 45. Asta înseamnă factor de protecţie solară,
te ajută să te aperi de razele ultraviolete care...
Li se spune raze UV...
Nu provoacă alergii, e rezistent la apă şi...
Ţi-l las aici.
- Bună, Sophie! Ce mai faci? - Bine.
E totul în ordine?
Nu mă aşteptam să te mai văd pe aici.
M-am gândit să-i aduc nişte cremă antisolară.
Ce-a fost asta?
Aparatul lui foto Polaroid. Îi place să facă poze.
Nu are film în aparat, dar îi place să facă poze.
Din simplă curiozitate,
ce te-a făcut să crezi că aş fi un părinte bun
pentru un băiat care îşi petrece mai tot timpul într-o cutie?
Se crede de pe o altă planetă.
- Tăiaţi! - A fost perfect! Mulţumesc.
Ce părere ai, amice?
- Unde e trăirea? - Poftim?
Unde e entuziasmul?
Lordul de Dracoban moare. Omul ăsta a luptat în toată galaxia.
Rastaban a fost o stea pitică albastră şi a devenit o uriaşă roşie.
E faza de pitic roşu a uriaşului.
Nici nu ştiu despre ce vorbesc. Dar să-ţi spun ce ştiu.
Văd un film care face cinste lumii din cartea ta,
care o ia cât se poate de în serios. Asta văd. Apropo de cartea ta...
Ghici cine m-a sunat azi! Editorul tău.
- Editorul nostru. - Tina.
Te-a întrebat cum merge "Răzbunarea lui Dracoban"?
Nu, a urlat.
Ştii care e problema?
Prima carte se termină cu masacrul uriaş în care toată lumea moare.
- Ştiu. - Toate personajele mor.
- Ştiu, eu ţi-am vândut cartea. - Aşa că e o problemă.
Perfect! Să trecem la scena masacrului final.
Ce-i spun Tinei?
Spune-i că undeva, în străfundurile întunecate ale castelului Septar,
necromanţii ducelui îl readuc la viaţă, împotriva voinţei lui.
Dacă aşa ceva e posibil... Merge?
Sigur.
Pentru Dumnezeu, scrie "Fragil. Manevraţi cu grijă"!
Pământul către David!
Un puşti care stă toată ziua într-o cutie e un mare semnal de alarmă.
E ca şi cum ai cumpăra o maşină uzată
şi ai ignora balta de ulei de sub ea.
Pentru cineva care nu scrie, devii expertă în analogii.
Uite care e faza cu copiii... Şi nu i-aş da pe ai mei pe nimic!
Copiii nu te lasă în pace o singură clipă, pricepi?
Sunt ca nişte ţânţari care sug viaţa din tine.
Îţi iau viaţa, intimitatea, identitatea.
Ar trebui să lucrezi pentru Planificarea Familială.
Glumeşti tu, dar uiţi toate cărţile pe care le-ai scris,
uiţi câte ştii despre vinurile din California
sau că ai alergat la un maraton.
Uite care e faza, Liz: N-am alergat niciodată la maraton.
Nici nu vreau asta. Vreau doar să fac ceva important, înţelegi?
Sunt conştient de toate argumentele contra, inclusiv de faptul că nu ştiu
dacă vreau să aduc încă un copil în această lume.
Dar cu ce argument lupţi
împotriva iubirii pentru un copil care există deja?
Dennis!
- Ce faci? Plouă! - Îl aştept pe David.
- Ce? - Tipul cu crema antisolară.
Vino înăuntru!
E cineva acolo?
Ţi-am adus ceva.
Sunt foarte utili împotriva luminii orbitoare,
în lupta ta continuă cu soarele.
- Mulţumesc. - Cu plăcere.
Frumoasă aruncare!
Mă bucur să te văd. Mă bucur foarte mult.
- Nu e un căţeluş dintr-o vitrină. - Ştiu.
A fost părăsit.
A fost maltratat emoţional şi e considerat greu de plasat.
N-a avut niciodată o familie a lui.
Ştiu, dar sunt eu omul potrivit pentru el? Sunt doar un scriitor.
Îl văd o mulţime de doctori, dacă la asta te referi.
Dar nu de asta are nevoie.
Spune-mi măcar la ce te gândeşti.
Mă gândesc că trebuie să-mi fi pierdut minţile.
Văd că n-ai uitat de crema antisolară.
Să ştii că îşi face efectul la fel de bine şi în strat mai subţire.
E centura de greutate?
Forţa de gravitaţie a Pământului e slabă.
Marte mă trage tot timpul înapoi.
Crezi că ţi-ai lua zborul, fără toate chestiile alea?
- S-a mai întâmplat? - Da.
- Când? - Cu o altă mamă şi un alt tată.
Necomunicativ, are tendinţa de a fura,
e incapabil să se ataşeze de cineva şi nu discerne între bine şi rău.
Şi crede...
Că a venit din cosmos.
E doar un detaliu, ştiu, dar se crede de pe Marte, mai exact.
Cum ai de gând să faci faţă la toate acestea, dle Gordon?
Imaginaţia e meseria mea. Ea e cea care îmi câştigă pâinea.
Unul dintre lucrurile pe care le-am învăţat despre ea,
pe propria piele, e că poate fi o tehnică de supravieţuire.
Un fel de mecanism de protecţie,
o modalitate de a face faţă unor probleme prea mari pentru tine.
Mult mai mari decât poţi tu să înduri.
Aşa că, pe scurt,
răspunsul stă în găsirea soluţiei de echilibru
între a-l obişnui cu cei din jur şi a-l lăsa să fie el însuşi.
Pe de o parte, să-l ajut cu tot ce-mi va sta în puteri,
iar pe de alta, dacă el vrea să creadă că e de pe altă planetă,
cine sunt eu să-l contrazic?
Aici nu e vorba de SF, ci de o poveste adevărată.
De cele mai multe ori, "scenariul" copiilor nu mai poate fi rescris.
Da...
Un bărbat singur, care să crească un copil
cu probleme deloc obişnuite sau uşoare...
Veţi avea nevoie de ajutor din multe surse.
Va trebui să ţineţi cont de noi. Inclusiv de mine.
- Are cineva ceva de adăugat? - Nu.
Vom reflecta o vreme. Vă mulţumim, dle Gordon.
Vă vom anunţa ce decizie am luat.
Salut! Ce faci? Cum mai merg treburile pe planeta ta?
- Lasă-mă în pace! - Poftim?!
Bună!
Nu pot să vorbesc, aştept să mă sune.
- Ai apel în aşteptare. - N-am încredere în el.
Unchiul vostru s-a scrântit!
Alo?
Serios?
Da!
Dumnezeule mare!
Îţi mulţumesc că ai venit cu mine.
- E drăguţ. - M-am gândit că o să-ţi placă.
E ca lumea.
Îmi place cureaua de contracare a gravitaţiei.
Poţi s-o porţi toată ziua, dacă vrei.
Dennis, dl Lefkowitz a zis
că poţi să vii să locuieşti la mine acasă, dacă vrei.
O să fie ceva temporar, la început, dar, dacă îţi place, poţi să rămâi.
Mănânc Lucky Charms.
Sunt un adept înfocat al unui mic dejun substanţial.
- Îţi iau eu valiza. - O duc eu.
Bine.
Vino pe aici!
Pe aici, tinere scutier!
Undeva!
Potoleşte-te, Undeva! Jos!
Îmi pare rău... El e Undeva. E felul lui de a te saluta.
Nu avem aşa ceva de unde vin eu.
Nu te dai în vânt după câini, nu?
Îi aştept pe băieţi să vină.
Ce face acum?
E în camera lui.
Să-l las să se obişnuiască sau să mă duc la el?
Te sun eu.
Asta e o chestie interesantă.
E o veioză specială pentru noapte,
cu imagini ale planetelor şi ale sistemelor solare,
care se învârt. Are oglinzi şi luminiţe pe fund, şi fotografii.
Nu e bine.
Ce vrei să spui?
Trebuie să faci tavanul mai mare.
Iar planeta voastră trebuie să fie aşa.
Ai perfectă dreptate.
Ca dimensiunile să fie corecte, tavanul ar trebui să aibă vreo 35 m,
iar Pământul să fie cât un bob de mazăre.
Foarte bine! Cum de ştii atât de multe despre proporţii?
A durat foarte mult să ajung aici.
Foarte, foarte mult.
Putem să renunţăm la o parte din hainele astea vechi, dacă vrei.
Sau putem să le păstrăm
până când se vor dezintegra şi vor cădea de pe tine...
Şi aşa e foarte bine.
E grozav! Eram foarte bun cândva la jocuri video.
- Nu e un joc. - Nu?
Indiferent ce e, arată grozav.
Vrei să închid uşa sau s-o las deschisă?
Sau întredeschisă?
O las deschisă? Pe jumătate?
Gândeşte-te că e o cutie mai mare.
Cred că o să-ţi placă astea, Dennis.
Dar, înainte să mănânci, să-ţi spun care sunt regulile casei.
Prima regulă: Fără fete după ora zece seara.
Am glumit.
Prima regulă e că nu există niciun fel de reguli, bine?
Poate doar nişte indicaţii generale.
O să pun un semn pe geam...
Poate că ar trebui să avem...
Mai mult un soi de îndrumare decât o regulă.
De exemplu, nu purtăm ochelari de soare în casă,
din motive care ţin strict de navigaţie.
E un sendviş cu brânză la grătar.
Mie îmi plac la nebunie şi ţi-am făcut şi ţie.
Mi se pare un fel de mâncare american tradiţional.
Mâncam o grămadă când eram mic. Îmi plăceau la nebunie.
Eu mănânc Lucky Charms.
Sigur, la micul dejun poţi să mănânci Lucky Charms,
sau muesli, sau iaurt, sau orice fel de cereale.
Mi se pare grozav.
Poftă bună!
Încearcă asta!
Eu mănânc Lucky Charms.
Aşa...
Uite aici!
Să luăm mai multe cutii, nu se ştie niciodată.
Să ne umplem cămara, nu se ştie când ne loveşte gripa aviară,
sau ciuma bubonică, sau vreo altă epidemie care să ne strice ziua.
E bine să ai în casă tot ce îţi trebuie.
Iar chestia asta are termen de garanţie vreo 33000 de ani.
Dacă se întâmplă ceva,
ne loveşte Apocalipsa cu tot cu cei patru călăreţi ai ei,
chestia asta va fi în continuare "magic de delicioasă".
Ne plac Lucky Charms.
Mary?
- Dennis, te simţi bine? Ce faci? - Mă uit la tine.
E cam târziu pentru asta. Dennis?
Dennis, ce faci?
Haide, pune jos camera! Dennis, te rog, lasă camera!
Ai grijă! Aproape că te-am "disneytegrat".
Aproape m-ai dezintegrat? De ce să faci asta?
E toiul nopţii, prietene. Ce faci cu toate fotografiile alea?
- De ce nu dormi? - Învăţ.
Înveţi? Ce înveţi?
Cum să fiu om şi să fac parte dintr-o familie.
Poţi să spui asta pentru mulţi dintre noi.
E foarte reuşită. Foarte realistă.
Poate că ar fi bine să continuăm discuţia mâine-dimineaţă,
la un castron de Lucky Charms.
Nu crezi că ar trebui să mergem la culcare acum?
Da, am văzut. E o expresie foarte reuşită.
Dle Gordon, sunt Lefkowitz, de la Protecţia Copilului.
Cine?
Sunt Lefkowitz, de la Protecţia Copilului.
Bună ziua, domnule! Ce mai faceţi?
Bine. Mai important e ce faceţi dv.
Cum nu se poate mai bine!
Perfect. Ce face Dennis? Ar trebui să stăm de vorbă?
Dle Gordon? Alo?
Da, sunt aici.
Aveţi probleme cu Dennis, doriţi să discutăm despre ceva?
Nu, totul e cum nu se poate mai bine.
Cred că e timpul să te scot din casă...
Imaginaţia e marfă rară.
Dennis are suflet de artist. Ar putea fi un copil-minune, ca...
Aţi văzut "Amadeus".
Ar fi putea fi un mic Mozart în devenire, cine ştie?
Mamă, e scârbos!
- Terminaţi! - Băieţi, lăsaţi-l în pace!
Totul ajunge în cele din urmă în acelaşi loc, ştiţi, nu? Gata!
Încerc să mă port delicat, dar e o catastrofă.
- Asta e delicat?! - S-o auzi când vorbeşte pe şleau!
Serios!
Nu toată lumea se naşte pregătită să copieze
prototipul adolescentului american.
Se pare că el are toate şansele
să devină un nou Tiny Tim cântând la ukulele.
Te-ai apucat de crescut genii?
Apropo, Mozart a murit într-o cocioabă, la 27 de ani, beat şi...
La 35 de ani, din cauza unei febre misterioase.
Ceva de genul ăsta.
Iubim cu toţii muzica lui. Dar el s-a bucurat oare de viaţă?
Daţi-mi o şansă!
David, pentru mine toţi sunt veniţi de pe Marte.
- Măcar puştiul tău recunoaşte asta. - Uite un om deştept!
Ăsta e răspunsul corect! Te-ai măritat cu un tip deştept.
Da, ştiu, sunt de acord, toţi sunt de pe Marte.
Frumos, nu? Asta se numeşte "strikeout".
E ca lumea, nu? Vrei o alună?
Ştii ce îmi place la nebunie la baseball?
E singurul sport din lume la care poţi să ratezi în 70% din timp
şi să fii totuşi considerat grozav.
Totul e să încerci din răsputeri şi niciodată să nu te dai bătut.
Gândeşte-te! Dacă arunci bine de trei ori din zece, eşti foarte bun.
Dacă eşti doar puţin mai bun de atât,
cu o medie de 3,2 sau 3,3, eşti foarte bun.
Poţi să fii stea, să ajungi în liga mare.
Iar dacă ajungi acolo eşti deja o superstea.
Nu există superstele, doar supernove sau stele pitice albe.
Te merit, serios.
Tipul ăla nu e prea grozav.
Dar avem încredere, nu?
Haide!
Nu stăm prea bine. Echipa noastră a pierdut şapte reprize.
Nu marcăm niciun punct. Haide, ne trebuie o lovitură bună!
Aşa! Poate să ajungă la prima bază. Ar putea fi momentul aşteptat.
- Eu am făcut asta. - Ce ai făcut?
Mi-am pus o dorinţă marţiană.
Ţi-ai pus o dorinţă marţiană?
Da, marţienii pot să facă lucrurile să se împlinească.
- Lovituri la baseball? - Orice.
Uneori îmi pun dorinţe pământene, dar nu se împlinesc întotdeauna.
Dacă tot ai chef de împlinit dorinţe, îl vezi pe tipul care aleargă?
Doreşte-i un eseu.
Vrei să câştige?
Incredibil! Ce dovadă fantastică de putere!
Eşti un "progosticator", un învăţat, iar acum, un fan al baseballului,
şi îmi place la nebunie!
Ce meci incredibil!
Nu arată prea bine.
Ştii că petrecem cam două săptămâni din viaţă aşteptând la semafor?
Îmi amintesc vremurile când toate semnafoarele erau sincronizate,
când găseai un fir conducător prin Univers şi îl urmai.
Ai văzut?
Da. Ţi-am dat înapoi trei minute din viaţă.
Mulţumesc, o să le folosesc cu înţelepciune.
- Mai fă asta o dată! - Nu.
De ce? Pentru că nu vrei sau pentru că nu poţi?
Am un număr limitat de dorinţe marţiene.
Mi se pare corect.
Dar, dacă vrei, pot să-ţi dau una.
Cine nu ar vrea?
Gata, ţi-am dat o dorinţă marţiană.
N-o irosi!
Nicio grijă. Promit că o s-o folosesc pentru ceva cu adevărat important.
A fost impresionant.
Eşti un mic ciudat, prietene.
Bună, Undeva!
Ea e Harlee, bună noastră prietenă, a mea şi a lui Undeva.
Ea ne-a ajutat să proiectăm grădina.
Am auzit multe despre tine.
- Vrei s-o saluţi? Nu? - E în ordine.
Nu-ţi face probleme.
- Nu-i aşa că e incredibil? - E grozav. Ca un mic Andy Warhol.
Şi are acelaşi comportament social.
- Ştii ce cred că e? - Ce?
Un suflet bătrân.
Ce înseamnă asta?
Serios!
Înseamnă că a înţeles totul.
Optimismul tău nu cunoaşte limite.
Nu mă trezesc mereu în dispoziţia asta.
Tocmai asta admirăm la tine.
Chestia pe care o face acum nu poate fi nici igienică, nici sigură.
Îi place să dea cu aspiratorul.
Nu, crede că el e aspiratorul. E o diferenţă.
E atât de Zen!
- Este, într-un fel, nu-i aşa? - Da.
Vezi? Optimismul tău!
Stai cu şoldurile spre mine, dacă poţi.
Mişcă puţin piciorul ăsta puţin înspre mine.
Nu, partea asta. Aşază-te mai bine.
Apoi pune mâna pe bâtă şi nu uita să faci un pas înainte.
Când loveşti mingea, poţi să strigi "Cafea fierbinte!".
- Zi! - Cafea fierbinte!
Zi "cafea fierbinte".
Bine, las-o baltă.
Poţi să greşeşti de şapte ori din zece, şi tot vei fi o stea.
Un pic mai bine de atât şi poţi să îţi bei cafeaua în lumea celor mari.
- Îmi place jocul ăsta! - Ştiu, e grozav, nu?
E un joc minunat. Acum, ochii la minge şi loveşte!
A fost ceva cam târziu.
Priveşte cum mingea loveşte bâta. Stai cu ochii pe ea!
- Arunci foarte prost! - Pregăteşte-te!
A fost prea devreme. Aşteaptă să arunc!
Dar a fost foarte bine!
Cât pe-aci, Dennis! A fost bine.
Acum, concentrează-te cât poţi!
Vrei să simţi mingea, înţelegi? Ia o atitudine provocatoare!
Hai, umflă-te puţin în pene!
Eşti stângaci, eşti ciudat, excentric, nimeni nu te înţelege.
Nu te înţelegi nici măcar tu, pricepi ce spun?
Da, despre asta vorbesc!
Mâinile în spate... Aruncă-mi o privire intimidantă!
- Mi-e frică! - Da, despre asta vorbesc!
Cafea fierbinte!
Cafea fierbinte.
Fugi spre prima bază! E aruncare bună! Fugi!
Fugi, Dennis! Aruncă bâta şi fugi!
Fugi!
- Dennis... - Fugi! Aleargă!
Haide, fugi!
Mulţumesc, scumpo.
Pentru ce a fost asta?
Pentru că medaliile nu le primeşte niciodată cine trebuie.
Bună! Pe mine mă cheamă Jeff.
Bună, amice!
Sunt un prieten al ta... al lui David.
Ţi-am adus un cadou.
- Eşti agentul lui. - Da!
Bravo! Sunt impresionat!
Unde e David? E în casă?
Scrie? E în casă şi scrie? Ascultă...
- Salut, Jeff! - Salut! Ce faci?
- Ai făcut cunoştinţă cu Dennis? - Da, stăteam de vorbă.
Când i se face foame, mănâncă Lucky Charms toată noaptea.
Lucky Charms!
Dăm noroc?
El nu... Îi ia un timp.
Ne ducem să jucăm... asta.
Pe curând! Mă bucur că te-am cunoscut.
Sunt grozav de mândru de tine! Te-ai reîntors la viaţă.
Nu merge prea bine.
Ştii ceva?
Există o tradiţie foarte sănătoasă: Poţi să angajezi o bonă.
- Nu. - Nu e nimic ruşinos în asta.
Nu vorbesc despre Dennis. Cu el e în ordine.
Dar cartea nu merge tocmai bine.
Care e problema cu cartea?
Îşi pierde intensitatea la mijlocul acţiunii?
Nu-i găseşti un final pe măsură? Pot să te ajut cu ceva?
Nu, dar nu reuşesc să dezvolt o idee principală.
Ştii care e însă partea grozavă cu Dennis?
E un izvor nesecat de idei.
Îmi pune la îndoială toate ideile, iar eu nu am nimic împotrivă.
Trebuie doar să învăţ să fiu mai puţin rigid.
Sau puţin mai rigid.
Minunat! Sunt încântat că ai rezolvat problema rigidităţii.
Dar eu trăiesc zilnic pe pielea mea "Răzbunarea lui Dracoban",
iar forţele întunericului strâng laţul în jurul meu!
Vine Tina. O să dea o mare petrecere de fiţe pentru tine,
la care vrea să-i dai, cu tot ceremonialul,
prima variantă scrisă vreodată
a " Răzbunării lui Dracoban. Partea a doua: Continuarea".
- Când? - Peste o lună şi jumătate.
- Asta e! - Când?
Pe 28 ianuarie.
- Are vreo semnificaţie data asta? - Nu ştiu.
O să ai o şedinţă de autografe sau ceva în seara aia, la Muzeul de...
Dumnezeule! Trebuie să găsesc o babysitter!
Prietene, te scrânteşti?
Dacă asta se petrece, aş vrea să mă anunţi din timp.
Nu crezi că merit asta, după atâţia ani?
Nu-ţi face griji.
Sigur nu vrei să vin cu tine?
- Da. - Da, să vin?
Nu, nu veni.
- Să nu vin... Ai nevoie de umbrelă? - Da.
Şi centura antigravitaţională e absolut necesară?
Bine...
O să fie o primă zi de şcoală minunată.
Dennis!
Ascultă...
Fii tu însuţi.
E tot ce trebuie să faci, bine?
Pe acolo.
- Ăla e prietenul tău? - Retardatule!
Derbedeilor!
E vreo problemă, domnule?
Nu, stau doar să mă uit.
Da, asta e problema.
Nu, e o neînţelegere... Nu e ceea ce pare.
Sunt proaspăt tată. El e fiul meu.
E prima lui zi de şcoală şi eram foarte îngrijorat.
Eu am venit să văd cum se descurcă fiica mea.
- Cea cu bluză maro e fetiţa mea. - Cea cu volanul?
Băiatul dv. Care e?
Cel de acolo, care atârnă cu capul în jos.
Ciudatule!
- Mult noroc! - Da...
A zis că trebuie să contracareze atracţia gravitaţională a Pământului,
care împiedică sângele să ajungă la creier.
Asta cred şi yoghinii.
Yoghinii nu trebuie să facă clasa a doua.
Nu e nimic rău în puţină excentricitate.
Ştiu.
El crede că e de pe Marte, iar tu scrii despre Mare. Perfect!
Un mic marţian te-a ales pe tine să-l înveţi să fie pământean.
A venit pe Pământ să adune date despre existenţa noastră?
Când aveam 11 ani am văzut "Sunetul muzicii".
Din clipa aceea am fost convinsă că sunt sora dispărută a lui Von Trapp.
Tu?
Aşteptam mereu să apară Julie Andrews cu chitara
şi să mă ia odată din West Covina.
Bine, dar te duceai la şcoală în şort de piele cu bretele?
- Da. - Cred că îţi stătea bine.
E un băieţel foarte dulce, dar...
E altfel decât ceilalţi.
Serios?
Asistentul social a spus că are o inteligenţă peste medie,
dar că are nevoie de timp ca să se adapteze.
Fură de la ceilalţi copii.
Fură?!
Am găsit în dulăpiorul lui pantofi, creioane, aparate dentare.
Dennis are o curiozitate ieşită din comun
şi cred că are nevoie de...
Dacă ar fi vorba doar despre furat...
Dennis are nevoie de o atenţie specială,
pe care noi nu avem posibilitatea să i-o oferim aici.
Ce vreţi să spuneţi?
- Îmi pare rău. - Pentru ce?
Vreţi să spuneţi că îl daţi afară?
Asta este foarte... Foarte dur.
- Dle Gordon... - Bună ziua!
- Am stat mult de vorbă cu Dennis. - Bun! Cum a mers, prietene?
- Sunt o fiinţă inteligentă. - Sunt perfect de acord.
Ce-ar fi să stăm şi noi puţin de vorbă?
Da. Vrei să aştepţi aici?
Ce trebuie să fac pentru Dennis?
Ceea ce faceţi, dar trebuie să aveţi răbdare cu el.
Sunt foarte îngrijorat, dle doctor.
Nu-şi face niciun prieten...
Şi nici cu mine nu interacţionează prea bine.
A fost dată afară de la şcoală pentru că fura. E un copil foarte retras.
Când îl văd atât de vulnerabil şi de speriat, nu ştiu...
Când îmi spune că crede că o să-şi ia zborul...
Crede că o să-şi ia zborul pentru că e foarte inteligent
şi vede că trăieşte într-o lume în care oamenii şi lucrurile dispar.
Aş putea să-i dau medicamente,
dar, sincer, cred că un leac mult mai bun ar fi să vadă
cum rămâne cu picioarele pe pământ o altă fiinţă inteligentă.
Dle Gordon, toţi părinţii trăiesc cu teama că nu ştiu ce au de făcut.
Da...
Trebuie să-ţi spun ceva.
După vacanţa de Crăciun, o să mergem la o şcoală nouă.
Voiam să văd ce părere ai,
căci uneori poate să te sperie gândul că te vei duce la o şcoală nouă.
Învăţătoarea ta crede că e o idee bună. Şi eu, la fel.
E bine să măsori lucrurile, nu?
Ce părere ai? Eşti de acord s-o iei de la început?
Să începi din nou, la o altă şcoală?
Vrei să faci asta?
La ce te uiţi?
Acolo m-au găsit. Pe iarba de lângă clădirea cea mare şi rotundă.
Ploua.
Ciudat. A fost acum foarte mult timp. Nu credeam că îţi poţi aminti.
Eu nu-mi amintesc. Tu cum poţi?
- Într-o zi se vor întoarce să mă ia. - Te-au lăsat aici în tabără?
- Nu mă crezi. - Marţienii citesc şi gândurile?
Marţienii pot să facă multe lucruri pe care voi nu puteţi să le faceţi.
Ce mai pot să facă, în afară de schimbarea culorii semaforului?
Ştim gustul culorilor.
Ştim gustul culorilor... Bine, dovedeşte-mi!
Dă-ţi jos ochelarii şi închide ochii!
Mi-au spus că aşa se va întâmpla.
Deschide gura!
Deschide... Nu trage cu ochiul! Te-ai uitat! Te-am văzut!
Hai, deschide gura!
Ce culoare e?
- Roşie. - Da, dar nu se pune.
Au existat complicaţii de natură etică.
Deschide gura!
- Verde. - Foarte bine.
Deschide gura!
- Galbenă. - Da, era galbenă.
Asta cum e?
Ei bine?
- Nu-i simt gustul. - E albastră.
Ştiu. Nu simt gustul de albastru.
E prea multă lumină.
Să ne ascundem la umbră...
- Vino, Flomar! - I-ai spus lui Undeva "Flomar"?
Înseamnă "prieten blănos şi cald" în marţiană.
El şi l-a ales.
- Vrei un pahar de vin? - Nu.
Unde vrei să stea?
Nu contează, unde vrei tu. Fă cum crezi că e mai bine!
Bine. O să mănânce curcan sau să-i aduc Lucky Charms?
Nu ştiu. Întreabă-l pe copilul-minune.
Bună!
Dennis, mănânci friptură de curcan cu noi?
Nu pot să mănânc nimic crescut pe sateliţii lui Saturn.
Înseamnă că aici eşti în siguranţă. O să fie perfect.
Bine, prietene?
Ai observat ce depărtaţi îi sunt ochii?
Nu.
Sau că are urechile puţin ţuguiate? Doar puţin.
David?
În tot timpul ăsta mi-am spus că nu sunt bun de tată.
Aşa că m-am făcut că accept aiureala asta cu Marte.
Dar pe urmă m-am întrebat: Dacă nu ăsta e răspunsul?
Dacă Dennis chiar are ceva special?
- Poate că e un soi de medium. - David, ai luat-o razna!
Toată lumea îmi spune să n-o iau razna.
Dar mă întreb de ce! Poate că nebunia e noua raţiune.
Soţia mea a murit, aşa că m-am dus şi am adoptat un copil de pe Neptun!
Să mă calmez sau s-o iau razna? Cred că nebunia e un mod de viaţă.
E un nume bun pentru o linie de îmbrăcăminte.
Aş putea să încetez să mai scriu. Nu că aş scrie ceva, oricum...
David, îmi fac griji pentru tine.
De ce?
Pentru că am senzaţia că vă luptaţi din răsputeri.
Crezi că nu ştiu asta? O ştiu.
Eşti încă în perioada de probă. Ai putea...
Să-l returnez ca pe un prăjitor defect? Asta vrei să spui?
Vreau să spun că ştiu că te regăseşti foarte mult în el.
Dar am fost martoră la copilăria ta! Şi tu erai ciudat şi aveai probleme.
Dar copilul ăsta te depăşeşte cu mult!
Ştii ce e fantastic la tine? Faptul că ai dreptate.
Ai întotdeauna dreptate.
Ţii minte când ai avut dreptate şi nu laşi pe nimeni să uite.
O să ieşim un minut.
Vino, Dennis! Hai să ieşim puţin!
Hai să luăm puţin aer! Să cumpărăm nişte Lucky Charms.
- David, nu face asta! - E în ordine.
- E Crăciunul! - Sigur că da.
Unde vă duceţi?
David!
- Îmi pare rău, n-am vrut... - "Perioadă de probă" nu e codificat.
Ai fi putut să foloseşti un cod. Tu ai zis asta.
Ştiu. N-am vrut...
- Nu-i nimic. - Am încercat doar...
Am obosit, asta e tot.
- Dar e Crăciunul! - Ştiu. O să venim mâine.
"Pentru David"
Pentru Dumnezeu!
Am fost rău?
Nu, n-ai fost rău! Trebuie să încetezi să mai spui asta!
Nu vreau să-ţi tai picioarele! Iar tati...
Am de lucru. Trebuie să renunţăm la aparat pentru o vreme, bine?
- Dar nu mi-am terminat misiunea. - Ba da, pentru astăzi.
Dar nu mi-am terminat misiunea!
Dă-mi camera! Am nevoie de ea!
Trebuie să te calmezi.
Eu trebuie să mă întorc la treabă, iar tu, să te duci în camera ta.
O să mă trimiţi înapoi, nu-i aşa?
De ce să te trimit înapoi, Dennis?
Pentru că eşti furios pe mine că ţi-am stricat aparatul.
Nu-mi pasă de nimic din toate astea, Dennis!
E doar un obiect.
Nu poţi să faci nimic care să schimbe ce simt! Înţelegi?
N-o să te trimit înapoi niciodată!
E doar un obiect!
Haide, sparge-l, cum aveai de gând!
Încă una!
Încă o dată!
Ia două! Nu, doar una.
Frumos!
Peste cap, cu patos, ca grecii!
Ce bine mă simt!
Aia, nu! Dar nu ne oprim aici.
Îmi pare rău... Vreau doar să ne simţim bine.
O să te atac furibund! Asta înseamnă război!
E război!
Stai aici!
Bună ziua, dle Lefkowitz! Intraţi!
- Ce surpriză! Sărbători fericite! - Mulţumesc, şi dv.
Ne distram puţin...
Se poate spune că am spart gheaţa, într-un fel.
Mă bucur să vă văd. Sunteţi foarte vigilent,
aţi venit în timpul sărbătorilor!
Am auzit că au fost probleme la şcoală.
Ceva minor.
Nimic ce să nu putem rezolva. Nu-i aşa?
V-ar deranja dacă m-aş duce cu Dennis
să-mi arate camera lui şi să stăm puţin de vorbă?
Nu, nu mă deranjează. Pe tine te deranjează?
Ar fi în ordine, Dennis?
- Cred că Dennis e de acord. - Bun!
- Unde e camera ta, Dennis? - E la parter. V-o arată el.
Mulţumesc.
- După tine. - Dumnezeule mare!
- E totul în ordine? - Ştiaţi de acest lucru?
Să opresc asta...
- Da, sigur. - Aţi văzut ăsta?
Da, ştiu totul. E un proiect la fizică, la care lucrăm împreună.
Un studiu despre transformare şi descompunere.
Am luat lucruri din casă, le-am pus în pungi de plastic
şi le-am fotografiat, apoi ne-am uitat la ele.
Eu şi Dennis... Mai ales Dennis, de fapt...
Studiază cu atenţie... Vedeţi? Facem asta chiar acum.
- Cheile maşinii? - Da, cheile maşinii.
- Sunt ale dv? - Da.
Şi paşaportul?
Ştiam şi despre asta. E incredibil cum poate putrezi un paşaport!
E totul în ordine.
Vrem doar să vedem cum se transformă sau putrezesc lucrurile.
- Putem să stăm puţin de vorbă? - Da.
Scuză-ne o o clipă, Dennis.
Vă rog!
Îmi fac griji, dle Gordon.
Se pare că suferiţi de un sindrom comun multor părinţi adoptivi.
Ce şoc!
Doriţi atât de mult să deveniţi prietenul copilului,
încât uitaţi să fiţi părinte. Dennis are nevoie acum de un părinte,
de un model puternic, de cineva care să-l aducă cu picioarele pe pământ.
A început iar să fure, a fost exmatriculat...
Cred că "exmatriculat" e un cuvânt prea dur.
Am căzut cu toţii de acord că nu era un loc potrivit pentru el.
"Cu toţii" ar fi presupus să ştiu şi eu.
Directoarea şcolii nu mi-a dat de ales. Ar fi trebuit să vă sun.
Îmi cer scuze.
O să trimit cazul dv. Spre analiză comisiei. O să fiţi anunţat în scris.
Nu e nevoie să mă conduceţi.
Dle Lefkowitz, ştiu că nu există nimeni pe planeta asta
care să-l iubească pe Dennis mai mult decât mine.
Sunt sigur de acest lucru.
Fotografiile astea sunt ale mele.
Sunt extrem de importante pentru mine.
Trebuie să înţeleg de ce le-ai luat.
Îmi spui? Te rog, am nevoie să ştiu!
Pentru că o iubeşti atât de mult.
E foarte adevărat.
Dar asta nu schimbă ceea ce simt pentru tine.
Nici măcar un strop.
DI Lefkowitz nu e convins că e o idee bună să rămâi aici,
aşa că trebuie să-l convingem.
De aceea, când eşti acasă e în ordine să fii de pe Marte.
Dar când eşti în lume, printre ceilalţi pământeni,
trebuie să respecţi regulile de pe Pământ.
Dar există un lucru pe care nu-l vom face niciodată.
Nu ne vom da bătuţi niciodată. Niciodată, absolut niciodată!
Cred că Winston Churchill a zis asta.
Şi încă ceva... Un lucru foarte important.
Vrei să mă înveţi cum să fac chestia aia cu "desidnegratul"?
Cum faci asta?
O să înveţi.
- Trebuie să facem asta. - Nu pot. Fă-o tu!
Aş alege tricoul ăsta şi pantalonii ăştia.
Bine.
Îţi stă grozav!
- O să facă furori! - Aşa e. Perfect!
La ce vârstă încep să râdă de tine dacă nu eşti îmbrăcat cum trebuie?
- Dacă nu eşti suficient de "cool". - În clasa a cincea.
Atunci am început eu să port în fiecare zi
jambierele în culorile curcubeului.
Mi-am consolidat poziţia de ciudată care a stat în fundul clasei
şi a desenat ştrumfi până în clasa a noua.
- Ce s-a întâmplat în clasa a noua? - Mi-au crescut sânii.
Asta m-ar fi făcut să-mi schimb opinia.
- Doamne, ce barbară e copilăria! - Ştiu, e foarte dificilă.
Dar...
Dar ce?
Poate că nici nu trebuie să fie uşoară.
Poate că aceia care trec uşor prin ea pierd o parte din aventură.
Nu crezi că oamenii cei mai fascinanţi
au fost cu toţii, probabil, copii disfuncţionali?
M-ai convins! Îl trimit la şcoală în jambiere în culorile curcubeului.
- Nu face asta, te rog! - Ba da.
Nu sunt chiar aşa de fascinantă.
Problema e că îmi fac griji pentru el tot timpul.
E un blestem să fii părinte.
Cred că Dennis e fericit cum n-a mai fost de mult.
Cred că e valabil şi pentru tine.
Trebuie să plec. E târziu şi sunt obosită.
Vrei să-ţi fac o cafea înainte să pleci?
Sau ai putea să rămâi aici.
- În camera de oaspeţi. - Nu ai cameră de oaspeţi.
Aşa e... Sau pe canapea?
Nu asta am vrut să spun! Nu există gând mai departe de mine!
- Serios? Nu există? - Nu e chiar cel mai îndepărtat.
Mai departe de-atât sunt gândurile legate de variolă.
Trebuie să plec. Trebuie să hrănesc peştişorul.
Care peştişor?
Am grijă de peştişorul vecinului meu.
- Al vecinului tău? - Da.
Înţeleg.
Trebuie hrăniţi.
Peştişor, da?
Noapte bună!
- Te simţi bine? - Da. Tu?
Nu ştiu.
- E totul în ordine. Arăţi bine. - Şi tu.
La revedere!
- Arăţi grozav! - Poftim?
- Arăţi grozav. - Şi tu.
Arăţi grozav!
E o zi înnorată.
Ştiu. Aşa că nu ai nevoie de crema antisolară.
Dar am şi veşti proaste.
Va trebui să ne descurcăm fără centura antigravitaţională.
Dar o să-mi iau zborul!
Sunt multe lucruri pe care nu le ştiu,
dar un lucru ştiu totuşi: Nu o să-ţi iei zborul.
- Promiţi? - Garantat!
Vino! Uite ce voiam să-ţi spun...
Nu cred că ţi-am spus asta vreodată,
dar, când eram mic, mă prefăceam că sunt de pe o altă planetă.
De ce făceai asta?
Urma să mă duc la o şcoală nouă,
aveam emoţii şi voiam ca oamenii să mă placă.
Îmi era teamă că n-o să mă adaptez şi...
Purtai căciulă?
Da, uneori.
Eram în Chicago şi era frig, aşa că uneori purtam căciulă.
Nu trebuia să porţi.
Asta e!
Oricum, după o vreme, am învăţat să fiu mai mult ca restul lumii
şi să mă adaptez cât de cât. Şi ştii ceva? Nu a fost tocmai rău.
Nu a fost deloc rău.
E bine să fii ca toţi ceilalţi?
E o întrebare foarte bună.
De obicei, asta spun adulţii atunci când nu au un răspuns.
Important acum e să ţii minte că trebuie să înveţi anumite lucruri.
- Despre cum e să fii pământean? - Exact!
- În loc de... - Cum e să fii marţian cu chip de om.
Lucru despre care ştii foarte multe. Nu-i aşa?
- Bună ziua, dră Margie! - Bună ziua, dle Gordon!
Mă bucur să vă văd. Vi-l amintiţi pe Dennis?
- Bună, Dennis! - O mai ştii pe dra Margie?
Nu-ţi face griji, aici toată lumea e foarte drăguţă.
Ascultă, dacă te simţi tulburat sau simţi că nu faci faţă,
să ştii că sunt afară, te aştept în maşină, poţi să vii la mine.
Şi dacă nu mă simt bine după ce pleci?
Poţi să vii după mine. O să fiu acolo toată ziua.
- Toată ziua? - Da.
Tăticul tău trebuie să plece acum, Dennis. Bine?
E în ordine. Du-te!
Suntem puţin emoţionaţi pentru că azi nu purtăm centura antigravitaţională.
Avem probleme cu gravitaţia.
De-a lungul frontului se auzea pârâitul staţiilor radio,
în timp ce comandanţii primeau ordinul de luptă.
Aceştia le spuseră apoi soldaţilor: "Muriţi apărându-vă poziţiile!".
Am citit de ajuns din "Dracoban" în seara asta.
Noapte bună, dulce prinţ!
Frumoasă conversaţie!
"Frumoasă conversaţie!"
- David! - Da?
Vin.
Dennis! Te simţi bine? Ce s-a întâmplat?
Flomar...
Undeva?
Ce a păţit?
- Undeva... - Ce s-a întâmplat?
Se simte bine?
Nu... A murit.
A murit?
Hai să ne plimbăm puţin! Să ieşim de aici.
Mergem să ne uităm la stele.
Când eram de vârsta ta,
credeam că, atunci când pierzi pe cineva, acesta se duce în stele.
Nu mai poţi să-l vezi, dar poţi să-i vorbeşti şi te aude.
De asta ai plâns?
Pentru că n-o să-l mai vezi pe Flomar?
Când iubeşti pe cineva
e foarte greu de suportat gândul că n-o să-l mai vezi.
Vorbeşti cu Mary?
Da, într-un fel vorbesc tot timpul.
Probabil că de aceea am venit aici.
Se vede Marte!
Fugi de-aici! Unde? Eu nu-l văd.
Ce ochi buni ai!
La ce te gândeşti când te uiţi la Marte?
Mă gândesc că misiunea mea aproape s-a sfârşit.
În curând o să mă întorc înapoi şi totul va reveni la normal.
Pot să mai spun ceva despre Marte?
Care poate părea ciudat din partea unui scriitor de SF...
În clipa asta, noi doi stăm aici, formaţi în întregime din atomi
care au făcut parte din milioane de alte organisme
înainte de a face parte din noi...
Aici, pe... bolovanul ăsta rotund cu miez de fier lichid,
pe care ne ţine forţa care îţi dă ţie bătaie de cap, numită gravitaţie...
În timp ce ne învârtim cu el cu tot în jurul Soarelui, cu 100000 km/h,
şi traversăm Calea Lactee cu 1000000 km/h,
într-un Univers care e posibil
să se învârtă în jurul propriei cozi, cu viteza luminii.
În mijlocul acestei nebunii, perfect conştienţi de efemeritatea noastră,
ceea ce doar un alt fel de a spune că ştim că toţi vom muri,
încercăm să ne legăm de cei de lângă noi.
Uneori de dragul vanităţii,
alteori din motive pe care eşti prea mic să le înţelegi...
Dar de multe ori oferim ceva fără să aşteptăm nimic în schimb.
Nu e straniu?
Nu e ciudat?
Nu e îndeajuns de ciudat?
De ce dracu' să mai fie nevoie să fii de pe Marte?
O să stăm de vorbă cu el,
o să-i povestim despre lucrurile pământeşti care ne plac
şi o să se termine înainte să-ţi dai seama.
Şi totul o să fie bine.
S-a făcut?
Pentru că, dacă sunt eu însumi, nu mă vor lăsa să mai stau cu tine.
Nu, nu...
Indiferent ce o să spui, o să fie bine.
Te iubesc foarte mult!
Văd că ţi-ai pus greutăţile pentru glezne...
Fii tu însuţi!
Bună!
- Bună, Sophie! - Bună! Vii cu mine?
O să fie totul bine.
Am eu grijă de tine. O să fie bine.
Dennis, cum te simţi la şcoală?
Bine.
Vrei să ne spui ceva?
Nu.
Nu pari prea fericit azi, Dennis.
Sunt în al şaptelea cer.
Cum te-ai simţit mutându-te de la o şcoală la alta?
Au fost momente grele,
dar important este că trebuie să-ţi înfrunţi problemele
şi niciodată, absolut niciodată, să nu te dai bătut.
Niciodată, niciodată!
Winston Churchill a spus asta.
Cred.
Winston Churchill a fost un om foarte deştept, nu?
Când am mai stat de vorbă mi-ai spus că eşti de pe altă planetă.
- De pe Marte. - De pe Marte, da.
Uneori e în ordine să te prefaci, alteori nu e.
Deci te prefăceai doar.
Apoi am început să învăţ fizică
şi am înţeles că ne învârtim în jurul Soarelui cu 100000 km/h
şi că suntem ţinuţi pe Pământ de gravitaţie.
Aşa că de ce dracu' să am nevoie să fiu de pe Marte?
Cred că făceam asta pentru că nu îmi găseam locul.
Dar apoi am început să învăţ cum să fiu ca toţi ceilalţi.
Dennis, dl Gordon te-a învăţat ce să spui astăzi, aici?
- M-a învăţat un singur lucru. - Care anume?
Că, dacă loveşti bine de trei ori din zece, eşti o vedetă.
Dacă loveşti doar un pic mai bine de atât, eşti o supervedetă.
Şi te alegi cu o cafea.
Cafea fierbinte.
Cum a fost?
- Le-am spus despre baseball. - Serios?
- Şi despre cafeaua fierbinte. - Nu se poate! Pe bune?
- Dle Gordon... - Da?
Felicitări!
Mulţumesc! Sophie!
Aici, la observator, ne ocupăm în principal
de descoperirea unor planete în alte sisteme solare.
Aşa cum mulţi dintre dv. Ştiu,
sistemul stelar Draco este ţinta principală a cercetărilor noastre.
Cine ar putea fi mai potrivit să ne vorbească despre el
decât David Gordon, al cărui best-seller SF "Dracoban"
a adus aceste cercetări în atenţia marelui public!
- David... - Mulţumesc.
Să vedem... Mulţumesc.
Am fost fascinat să aflu că Draco e similar cu sistemul nostru solar
şi ar putea conţine o planetă ca Pământul.
"Nicio altă planetă nu a fost subiect de speculaţii romantice"
"mai mult ca Marte. La un moment dat, convingerea generală"
"era că Marte fusese locuită de o civilizaţie străveche,"
"care săpase un sistem complex de canale de irigaţie,"
"iar imaginea întunecată care apărea în fiecare an"
"se considera a fi datorată vegetaţiei în plină dezvoltare."
"Dar imaginile luate de sondele spaţiale Mariner 4, 6 şi 7"
"au dovedit că aşa-zisele canale de irigaţie"
"erau, de fapt, doar o imensă reţea de canioane,"
"iar faimoasa întunecare a planetei se datora furtunilor de praf."
"Mostrele de sol luate de roboţii misiunilor Viking au demonstrat"
"absenţa totală a materiilor organice de pe suprafaţa planetei."
"Cu alte cuvinte, pe Marte nu există viaţă."
"Nicio altă planetă nu a fost subiect de speculaţii romantice"
"mai mult decât Marte."
Nu e aşa cum mi-o amintesc! Nu e aşa!
Cred că sunt de pe un alt Marte.
- Eşti supărat pe mine? - Nu, nu sunt.
Dar credeam că am convenit că nu o să mai fii de pe Marte.
Nici nu mai pot să spun cuvântul ăsta!
Am crezut că mă prefac ca să putem rămâne împreună.
Nu. Haide, Dennis!
Nu mă crezi că sunt de pe Marte, nu?
Termină, Dennis! Cred că uneori crezi asta, bine?
- Opreşte-te! - Nu, opreşte-te tu, Dennis.
Maşina!
Îmi pare rău, dle poliţist. Stăteam de vorbă cu fiul meu şi n-am...
Am cotit şi... Îmi pare foarte rău.
- Permisul, vă rog! - Îl am aici, de obicei...
Dennis, mi-ai luat permisul de conducere?
Dennis, te-am întrebat ceva şi vreau să-mi răspunzi.
Mi-ai luat permisul? Nu e de glumă acum, da?
Dennis, răspunde la întrebare!
- Mi-ai luat permisul! - Nu, nu ţi l-am luat.
Dennis!
Nu ţi l-am furat!
- Ce ai făcut cu fotografiile ei? - Nu le-am furat. Am nevoie de ele.
Termină!
Nu e cinstit! Am stat de vorbă despre asta!
Termină! Sunt lucrurile mele!
Nu sunt ale tale, Dennis! Sunt ale mele!
Termină!
Dennis, adulţii pot să sufere la fel de mult ca băieţeii.
Astea sunt lucrurile mele.
- Termină! - Nu!
Termină!
Haide, fă-o!
De ce n-o faci?
Dennis... Dennis, încetează!
Nu eşti marţian, eşti doar un băieţel.
Poate că nu sunt în stare să te ajut, poate că nu sunt bun pentru asta.
Stai aici şi calmează-te!
Mă duc doar ca să mă arăt la faţă pentru 20 de minute.
Stai cât vrei! Fă ce trebuie să faci, bine?
- Nu-ţi face griji pentru noi. - Bine.
Îţi mulţumesc că ai grijă de el.
Eşti fratele meu! E nepotul meu.
Dennis?
E grozav! Termin de strâns la bucătărie,
apoi îi sun pe Nicholas şi pe Jonas, să văd dacă e totul în ordine,
şi pe urmă vin să stăm de vorbă, bine?
E în ordine? Vin repede.
Felicitări!
- Cine e frumosul ăla? - Parcă aş fi preşedintele Mao!
- Văd că ţi-ai adus şi cartea roşie. - E oribilă!
Louie, aici! O poză, repede!
Bun venit în lumea succesului, dle Gordon!
Tina...
- Mi-am făcut griji. - Nu eşti prima.
Oameni buni, el este David Gordon! Şi e genial!
Văd că mi-a adus un mic cadou. Acesta e manuscrisul noii sale cărţi.
Credeţi-mă, nu a fost ieftin...
David, vreau să ţi-l prezint pe Leonard,
directorul departamentului nostru de marketing.
- Mă bucur să te cunosc. - E genial!
Bun venit la bord! Tinei îi place să se înconjoare de oameni geniali.
Văd.
Îi dăm manuscrisul asistentului meu, să-l pună la loc sigur? Linus!
Tina, pot să-ţi vorbesc o clipă între patru ochi?
Trebuie să discutăm ceva.
S-ar putea să ţi se pară destul de ciudat...
- Nu-mi place deloc cuvântul ăsta. - Sunt sigur.
Vrei să te uiţi la asta? E oarecum altfel decât mi-am imaginat.
"Copilul de pe Marte"? Ce e asta?
E un titlu secundar?
Am convenit să-l numeşti "Răzbunarea lui Dracoban".
Ştiu.
Dar trebuie să-ţi spun că e mai mult decât o schimbare de titlu.
- E vorba de universul ăla paralel? - Gura!
Am încercat să scriu "Dracoban", crede-mă.
- Care e problema? - Am adoptat un copil.
Un băiat dificil, dar absolut fantastic.
Care e cât se poate de viu. Personajele alea erau moarte.
- A trebuit să fac asta. - Nu, avem un contract.
- Ţi-am plătit o grămadă de bani! - Ştiu...
O să scriu un alt roman sau o să-ţi dau banii înapoi.
- Inacceptabil! - O să-mi ipotechez casa, nu-mi pasă.
Nu vreau banii! La dracu', îl vreau pe Harry Potter în spaţiu!
Pentru asta am plătit!
Leonard a creat o campanie de marketing extrem de costisitoare,
al cărei element central e"Dracoban"!
Fără continuarea romanului nu pot să fac nimic!
Înţelegi ce îţi spun?
Înţelegi, nu-i aşa?
De ce nu poţi să fii ceea ce vrem să fii?
Am reuşit!
Feriţi-vă!
Dennis, îmi pare atât de rău...
O să scriu cartea aia. O să mă revanşez, promit.
O să-ţi scriu o serie întreagă, cu râuri de sânge!
Dar citeşte asta, căci e bună. E foarte bună!
Trebuie să plec. A fost minunat. Îmi pare rău.
Dennis?
Ce zici de o ciocolată caldă? Sau vrei altceva?
Ce zici, e o idee bună?
Sau Tang?
Ştii ce e? O chestie pe care o beau astronauţii.
S-ar putea să-ţi placă.
Liz!
- Nu-l găsim! - Ce s-a întâmplat?
- Nu-l găsiţi? - A fost totul perfect.
Era în camera lui, dar când m-am dus cu o ciocolată caldă...
E în ordine.
- Am chemat poliţia, să fim siguri. - Unde l-ai văzut ultima dată?
Nu e în casă.
Sunteţi siguri? Aţi căutat peste tot?
Ce frumos e! Poate că e totuşi un mic Mozart.
Ce înseamnă?
Rămas-bun...
Harlee, rămâi în maşină!
L-ai găsit?
Nu, dar ştiu unde e. Poţi să mă duci cu maşina?
Pot să le spun poliţiştilor să-şi mute maşina!
- Nu e nevoie. - Bine. Sună-mă!
Pune-ţi centura de siguranţă!
- Ia-o pe acolo, eu o iau... - David!
Dumnezeule! Du-te, repede!
Dennis, stai acolo unde eşti!
Vine David să te ia. Stai unde eşti, da?
Nu te mai mişca, iubitule! Încearcă să stai nemişcat.
Dennis!
Nu te mai mişca, Dennis! Vin la tine!
Dennis, vin să te iau. Stai nemişcat, te rog!
Dennis, nu te mai mişca!
Au venit!
Dennis, ţine-te bine! Vin acum!
Ce cauţi aici? Nu poţi să vii cu mine.
Bine.
Dă-mi mâna! Te duc acasă.
Nu. Acum trebuie să mă întorc.
Misiunea mea s-a terminat.
Dennis, stai pe loc! Nu te mai mişca!
Sunt aici! Au venit după mine!
E un elicopter. Toată lumea te caută.
Nu e un elicopter!
Bine. Dă-mi mâna! Te duc acasă.
Dar plec acasă. Locul meu nu e aici.
Lasă valiza jos şi ţine-te bine de perete!
Aştept cu tine până vin, da?
Îmi pare rău, David.
Pentru ce?
Îmi pare rău că trebuie să plec,
dar o să le povestesc despre baseball şi Lucky Charms.
- Şi despre Flomar. - Da.
Poţi să le spui despre toate lucrurile pe care le-am făcut
şi cât de bine ne-am simţit.
Dennis, uită-te la mine!
Spune-le despre toate lucrurile pe care le-am făcut
şi cât de bine ne-am simţit.
Poţi să le spui cât de mult te-ai străduit.
Cât ai încercat să te adaptezi, să fii ca noi.
Oamenii pot să fie destul de cruzi, nu?
Promit că o să le spun că tu ai fost bun cu mine.
Mulţumesc.
Eşti un om minunat, Dennis, asta e culmea ironiei.
Am vrut să simţi că eşti al meu. Cred că, de fapt, asta îţi doreşti.
Dincolo de toate astea cred că îţi doreşti să aparţii cuiva.
Aş fi vrut să putem petrece mai mult timp împreună.
Vreau să-ţi dovedesc că nu toţi părinţii dispar pe vecie.
De ce pleacă uneori?
Nu ştiu, asta e...
Nu ştiu, e un mister. Uneori e vina lor, alteori nu e.
E un mister. Nu ştiu.
De ce?
De ce crezi că m-au părăsit?
Pentru că...
Pentru că erau tâmpiţi!
Doar cele mai proaste fiinţe din Univers te-ar fi putut părăsi!
Erau atât de idioţi încât n-au văzut ce era sub nasul lor!
Cum au putut să nu vadă ce copil extraordinar eşti, ce suflet mare ai?
Eu nu sunt prea deştept, dar tot văd asta.
E clar ca lumina zilei!
Nu există copil mai uşor de iubit ca tine. Pentru mine, cel puţin...
Şi ştii ce cred?
Cred că şi tu mă iubeşti.
Cred că ţi-e inima plină de iubire.
Cred că aşteaptă să ţâşnească din tine.
Dennis, eşti fiul meu! Faci parte din mine pentru totdeauna.
Şi eu niciodată, niciodată...
Absolut niciodată...
N-o să te părăsesc.
Gata... Te ţin bine.
Te ţin.
Mi-am pus dorinţa marţiană.
- Dumnezeule! - E în ordine.
"Uneori uităm că toţi copiii abia au venit pe Pământ."
"Sunt ca nişte mici extratereştri,"
"ghemotoace de energie şi viitoare împliniri,"
"venite aici într-un soi de misiune de explorare"
"şi care încearcă să înveţe ce înseamnă să fii om."
"Eu şi Dennis ne-am găsit unul pe altul în vastitatea Universului,"
"nu voi şti niciodată cum sau de ce,"
"şi am descoperit că eu pot iubi un extraterestru,"
"iar el poate iubi o creatură ciudată."
"Şi asta e îndeajuns de ciudat pentru amândoi."
Doi, trei...
Stai aşa!
Unu, doi, trei...
- A ieşit bine? - Gata!
Sprijină-ne şi să devină membru VIP pentru a elimina toate anunţurile www.OpenSubtitles.org